Inget snack om saken. Hon bluffade, Worf.
Troi är inte särskilt bra på att bluffa.
Det finns en klorläcka, men jag hittar den inte.
Här uppe, kanske.
Det hade varit dumt att syna. Min hand var inte stark nog.
Du hade knektar och åttor. Hon hade par i sexor.
Hur vet du det?
Jag hade en särskild insikt i korten.
Du får använda en kortlek som inte är genomskinlig för infrarött ljus.
Ingen fara, Worf. Jag kikar bara efteråt.
Fortfarande ingenting. Jag ska hämta en dynoscanner.
Akta dig!
-Worf! -Vad hände?
Läkare till lastkaj 3.
-Vad hände? -Behållarna föll ner på dig.
Du har tur som lever.
Jag tänker inte gå härifrån utan ert tillstånd.
Spärrfältet behövs inte.
Worf, det finns inget spärrfält.
-Men jag kan ju inte röra benen. -Jag vet.
En av behållarna krossade sju ryggkotor och din ryggmärg.
Tyvärr kan vi inte reparera en sådan här skada.
Rymden - den sista utposten.
Detta är rymdskeppet Enterprises resor.
Dess uppdrag är att utforska främmande nya världar.
Att söka efter nya livsformer och nya civilisationer.
Att med djärvhet färdas dit där ingen tidigare varit.
Kommendörens loggbok, stjärndatum 45587,3.
Worf har tagits ur tjänst efter en allvarlig skada.
En neurokirurg har anlänt, men förlamningen är nog permanent.
Välkommen, doktor Russell.
Tack. Jag har utrustning på Potemkin. Skickar ni den till ett labb?
Givetvis. Skicka den till labb 4.
Först vill jag säga att jag hade nöjet-
-att läsa er avhandling om cybernetik.
-Ni är den första som har sagt det. -Jag tyckte den var lysande.
Era idéer om bioaktiva gränssnitt är nästintill revolutionerande.
Har ni gått igenom Worfs journaler?
Bara som hastigast. Klingonsk neurologi är verkligen primitiv.
Det är kulturellt betingat.
Klingonerna brukar låta patienten dö i sådana här fall.
-Därför har de knappt forskat om det. -Vi är på ett outforskat område.
Worf vill inte acceptera sina skador.
Han har alltid varit en svår patient...
Han är tuff först, men...
Doktorn. Jag förstår att ni måste stå era patienter nära.
Men jag bör hålla en viss distans. Då kan jag göra en objektiv bedömning.
-Ja. Det har ni nog rätt i. -Bra. Jaha...
-Skulle jag jobba i labb 4? -Just det. Den här vägen.
Du ser rätt kry ut för att ha ätit sjukhyttsmat i tre dagar.
Sätt er.
Tack för att ni hälsar på mig i det här tillståndet.
Jag är inte klingon. Jag ser ingen skam i att vara skadad.
Jag är inte bara skadad.
Dr Crusher tror att min förlamning är...permanent.
Jag beklagar.
Jag vill be er om en personlig tjänst.
Säg bara till.
Jag vill genomföra Hegh'batceremonin.
-Jag vill att ni hjälper mig att dö. -Vad säger du?
När en klingon inte längre kan möta sina fiender som krigare.
När han blir en börda för sina vänner och familj, är det tid för Hegh'bat.
Tid för honom att dö.
Det finns inga andra val. Jag tänker inte leva som någon det är synd om.
Mitt liv som klingon är över.
Mr Worf... Jag tänker inte hjälpa en vän begå självmord.
Vi två har tjänat tillsammans i många år. Kämpat sida vid sida.
Jag vet att ni är modig och hederlig.
Om ni verkligen ser mig som en vän, hjälp mig nu.
Hjälp mig avsluta mitt liv såsom jag har levat det. Med värdighet och ära.
Jag ber er.
Kortikospinalsystemet har försämrats under de senaste tre dygnen.
-Har du försökt med alkysin? -Hjälpte inte.
Överarbetad. Den klingonska anatomin. 23 revben, två levrar-
-ett hjärta med åtta kammare, en tvåskiktad hjärnhinna.
Jag har aldrig sett så mycket onödigt i en kropp.
Onödigt? Själva kallar de det för brak'lul.
Nästan varenda organ i deras kroppar har ett reservorgan om något händer.
En bra idé i teorin.
Men i praktiken är det bara fler saker som kan gå fel.
Får jag visa något? Jag har experimenterat med DNA-generatorer.
Det här är en genetronisk replikator. Den avläser DNA hos skadade organ-
-översätter det till instruktioner, och börjar sen skapa ett nytt organ.
Jag har läst en del om ert arbete.
De första resultaten är mycket lovande.
Den genetroniska replikatorn kan skapa-
-en helt ny nervledning åt honom.
-Ersätta hela hans ryggrad? -Vi sätter inte ihop trasiga delar...
...som några slags skräddare, utan skapar ett helt nytt system.
-Så det används redan på humanoider? -Nej. Det här blir första gången.
Första gången?
Jag har gjort flera holosimulationer.
-37 % av försöken har lyckats. -Även en hologrampatient borde tveka.
-Det måste prövas på någon levande. -Du talar om en ryggrad.
Först måste vi ta bort den han har.
Vi vet inte hur man sätter dit den nya.
Om något går fel, dör han.
Visst är möjligheterna stora-
-men du är ju fortfarande i inledningsstadiet.
Jag kan inte rättfärdiga risken för Worf.
Vi får arbeta konventionellt.
-Dr Crusher till bryggan. -Jag kommer.
Transportskeppet Denver krockade med en mina. Skadorna är stora.
De försöker kraschlanda på en planet i Mericorsystemet.
Det är 7 timmar dit.
-Hur många var ombord? -De är 23 i besättningen.
Men de transporterade 517 kolonisatörer till Belotisektorn.
Färjestationerna får bli vårdsalar.
Alla med sjukvårdsutbildning får hjälpa till.
-Får jag tala med er i enrum? -Visst.
Ni har befälet här, mr Data.
Jag har alltid försökt vara fördomsfri och inte döma nåns kultur.
-Men att delta i den här ceremonin... -Dr Crusher har berättat...
...att Worfs ben aldrig blir bra igen.
-Hans liv är inte över för det. -Sett ur ett mänskligt perspektiv.
För en klingon som Worf är livet slut.
-Det kan jag inte acceptera. -Om du hade en obotlig sjukdom...
...och skulle leva resten av ditt liv i smärta, skulle du inte vilja dö då?
Worf är inte döende. Han kan leva länge...
Vi kan lära oss leva med ett handikapp, inte Worf.
Han dog när behållarna föll ner på honom.
Vi behöver inte hålla med eller ens förstå det...
Men vi måste respektera hans tro.
Jag kan respektera hans tro, men han ber mig hjälpa honom begå självmord!
Han ber om din hjälp för att du är hans vän.
Alltså måste du fatta ditt beslut med utgångspunkt från er vänskap.
-Då är jag tillbaka där jag började. -Will...
Jag är ledsen att jag inte kan hjälpa dig fatta ett beslut.
Men ett vet jag:
Klingoner väljer sina vänner med stor omsorg.
Om han inte hade litat på dig hade han aldrig frågat.
-Varför får jag inte träffa honom? -Det är inte mitt beslut. Din far...
Det tror jag inte på! Han vill träffa mig. Det är du som hindrar mig.
-Du vet att det inte är sant. -Varför får jag inte träffa honom?
Kom hit.
Han är skadad och han är generad.
Att träffa andra nu får honom att känna sig sämre, även om det är du.
Är det en klingongrej? Mamma sa att de brukar tjafsa om heder.
De där "klingongrejerna" är viktiga för din far.
De är inte viktiga för mig.
Jag vill inte vara klingon, jag vill träffa min far.
Det har varit en lång dag.
Gå och lägg dig så pratar vi om det här i morgon.
Alexander är rädd, förvirrad, sårad-
-för att hans far inte vill träffa honom.
-Du vet varför jag sa till om det. -Ja. Klingoner gör ju inte så.
Det handlar om heder, och jag vill att du respekterar min vilja.
Det jag bryr mig om är en liten pojke som tror att han ska förlora sin far.
Det kanske är dags att du slutar oroa dig för din heder-
-och börjar tänka på någon annan. Din son, till exempel.
-Ska vi komma tillbaka senare? -Nej. Kom in, doktorn.
Det här är doktor Toby Russell. Hon är specialist på ryggradsskador.
Vi har diskuterat olika operationer.
Ingen av dem kan reparera din ryggrad.
Men du kan få tillbaka mycket av din rörlighet.
Vi implanterar transduktorer i torso och ben.
De uppfattar elektriska impulser från din hjärna och stimulerar musklerna.
Med lite träning kan du få tillbaka 60-70 % av din motorik.
Vi börjar med att sätta såna här hjälpredskap på dina ben.
Du tränar med dem. När du har lärt dig använda dem, gör vi implantaten.
Försök nu att röra benet.
Det där var ett bra första försök. Det tar lite tid innan du...
Nej!
-Jag tänker inte leva så här. -Det här är sofistikerade apparater.
-Med tiden kommer du att få... -60 % rörlighet?
Nej. Ingen ska få se mig halta omkring i korridorerna-
-som någon halvklingon.
En person som väcker löje och äckel.
Allt detta kanske verkar skrämmande för dig nu.
Jag vill att du tar tid på dig att fatta ett beslut. Tänk på saken.
Det finns en annan möjlighet. Det kallas för genetronisk replikation.
Det är ännu på experimentstadiet, men om det fungerar blir du helt rörlig.
Då behövs inga konstgjorda implantat.
Vi hade ju diskuterat genetroniken.
Vi skulle inte rekommendera det.
Han väljer döden framför implantaten.
-Han fick ett alternativ. -Han fick ett halmstrå.
-Nu tänker han bara på mirakelkuren. -Chanserna är stora att det fungerar.
Det kan bli ett genombrott som kan förändra människors liv.
Du utnyttjar honom för att pröva en metod som du inte kunde pröva annars.
Du har fått avslag tre gånger på ansökan att pröva det på humanoider.
Tänker du gömma dig bakom någon byråkratregel?
Hans liv står ju på spel.
-lnnan du gör något av detta... -Picard anropar dr Crusher.
-Vi har hittat de överlevande. -Vi är klara. Vårdlagen är beredda.
Bra. Vi börjar stråla ombord de överlevande omedelbart.
-Beverly, kan jag vara till nytta? -Absolut.
Far?
Kom in, Alexander.
Deanna sa att du skadade ryggen, att du inte kunde gå.
-Jag kämpar med min skada. -Jag var orolig för dig.
Vi har mycket att prata om. En svår tid väntar dig. Du måste vara stark.
-Jag förstår. -Bra.
Vi klingoner är alltid beredda...
Far!
För bort honom. Gå härifrån!
Alexander, gå. Det ordnar sig. Jag tar hand om din far.
Kauterisera vävnaden med den här.
-Vad hände? -Han fick en metafasisk chock.
Av leporazin? Det var ovanligt.
Han tålde inte det och fick något annat.
-Moratialier? -Nej. En ny ryboterapi jag använder.
Den kallas för boratium. Det har fungerat bra.
-Använde du honom för att testa det? -Boratium är långt före leporazin.
-Moratial hade räddat hans liv. -Med de skadorna hade inget hjälpt.
Men du försökte inte ens med standardbehandlingen.
Jag valde det som gav honom en chans att överleva. Skulle inte du?
Du ville testa din teori, precis som med Worf.
Det här handlar om Worf, eller hur?
Jag erbjuder honom en unik chans att bli helt återställd.
Det här handlar om din läkaretik.
Den ber jag inte om ursäkt för. Jag vill inte heller förlora patienter.
Men mitt perspektiv är lite vidare. Den här mannen dog inte förgäves.
Informationen jag fick är ovärderlig. Den kommer att rädda tusentals liv.
Det tröstar knappast hans familj.
Låt mig fråga: Om det skulle hända om några år-
-att boratium räddade livet på någon du älskar, skulle du fördöma mig då?
Jag tänker inte ha någon hypotetisk diskussion. Du har forskat klart här.
Du får inte ge någon läkarvård. Förstått?
Glasklart.
Doktorn, jag tänkte hälsa på er patient.
Varsågod. Men han är inte särskilt pratsam. Han är klingon fullt ut.
Ärofull, stark och trångsynt.
Ni har visst entledigat doktor Russell.
Ja. Hon är oansvarig. Hon får inte ge vård på det här skeppet.
Beverly...
Du kanske borde låta henne försöka med sin genetronik.
Hur kan du säga så?
Hon har en teori, baserad på minimal erfarenhet och en massa antaganden.
Om han inte kan återhämta sig helt kommer Worf att ta livet av sig.
Inte i min sjukhytt. Jag kommer att förse honom med spärrfält före dess.
Hur länge då? En vecka? Ett år?
Om jag måste. Självmord är uteslutet.
Bortsett från att en som är förlamad kan leva ett bra liv...
-...kan han återfå en del rörlighet. -Men inte all.
Nej, inte all rörlighet! Vissa saker kan jag inte ordna!
Klingon eller inte så måste han acceptera det här.
Han klarar inte att göra den resan.
Du vill att han går från självmord till att acceptera sitt öde.
Men det är för långt.
Vägen dit består av en hel livstid av värderingar och upfattningar.
Han klarar inte det, Beverly.
Men han kanske kan gå halva vägen.
Han kan kanske övertalas till att avstå från riten-
-för att ta chansen att återfå det liv han behöver.
En klingon kanske inte kan acceptera ett nederlag, men han kan ta risker.
Läkekonstens första grundsats är att aldrig försämra en patients hälsa.
Just nu lever och fungerar Worf.
Om han genomgår den där operationen, kan han dö.
Det kanske inte är god läkekonst-
-men för Worf kan det vara hans enda chans.
Jag är redo.
Jag har studerat den här ritualen. Vet du vad jag har kommit fram till?
Jag tycker att den är avskyvärd och jag hatar den. Förakt för livet.
Den försöker dölja ett självmord bakom snack om heder.
Jag får respektera din tro, men jag behöver inte gilla den.
Jag förväntar mig inte att du ska förstå den.
Nej. Du förväntar dig bara att jag ska ge dig kniven och gå.
Då kan du begå självmord i lugn och ro.
Men... Jag tänker inte göra det så lätt för dig.
Det är inte lätt för mig. Men för mig är det tid att dö...
Minns du Sandoval? Sköts ned av en sprängkanon. Levde en vecka.
Fang-lee, Marla Aster, Tasha Yar?
Hur många vänner har vi sett dö? Jag har tappat räkningen.
-Varenda en kämpade för sitt liv. -Jag välkomnar inte döden.
Är du säker på det? Jag får för mig att du känner dig rätt ädel.
"Se vilken modig klingon jag är."
En klingon låter aldrig sin egen vilja gå före familj och vänner.
Hur många här ser dig som en vän? Hur många har du räddat livet på?
Hur påverkar du folk runt omkring dig?
Hur känner vi inför det att du ska dö?
Tänker du hjälpa mig med min Hegh'bat eller inte?
Du är min vän. Och trots allt jag just har sagt-
-skulle jag hjälpa dig om det var min uppgift.
Men jag har studerat riterna och lagarna och det är inte min uppgift.
Enligt traditionen tillfaller den äran en familjemedlem...
-...helst den äldste sonen. -Det är omöjligt. Han är ett barn.
En klingons son är en man den dag han kan hålla i en kniv, inte sant?
Alexander har människoblod i sig.
Det är en ursäkt. Vad du menar är att det vore för svårt-
-att be din son hämta kniven, se på när du hugger dig själv i hjärtat-
-och sedan dra ut kniven från ditt bröst.
Det är väl så dödsriten går till?
Jag är ledsen, mr Worf. Jag kan inte hjälpa dig.
Det finns bara en person här som kan göra det.
-Du ville träffa mig. -Jag behöver din hjälp.
Säg bara till.
Jag har lärt dig om klingonska seder-
-de värderingar vi håller högt.
Enligt traditionen måste jag ta mitt liv-
-när jag har blivit skadad så här.
Men jag tänker bryta traditionen. Jag tänker fortsätta leva.
-Det gläder mig, far. -Jag måste genomgå en svår operation.
Jag kanske dör ändå, men det blir inte för egen hand.
-Ta tillbaka den här till vårt rum. -Ja.
Läkarens loggbok.
Efter konsultation med Stjärnflottan och en del eftertanke-
-har jag motvilligt beviljat Worfs begäran om en genetronisk operation.
Vi har börjat med multiplikationer i dag. Jag var snabbast i klassen.
Vi ska prata igen, snart.
Ja, far.
Om jag dör måste någon ta hand om honom.
Jag ska föra honom till dina föräldrar.
Nej. De är gamla. De kan inte ta hand om Alexander.
Jag vill be dig om en allvarlig sak.
Skulle du kunna tänka dig...?
Vill du att jag fostrar Alexander?
Jag har stor respekt för dig, Deanna.
Du har varit till stor hjälp alltsedan Alexander kom hit.
Jag kan inte tänka mig en bättre förälder åt min son.
Om det är att begära för mycket...
Det vore en ära.
Jag är beredd.
Fokusera drechtalstrålarna på de främre och de bakre spinalrötterna.
-Det är fokuserat. -Sätt i gång.
Alla nervkopplingar nedanför halskotorna har avskilts.
Mikrotom.
Jag klipper av hjärnstammen nu.
Hjärnbarken satt i livsmiljö klockan 08.31. 3 timmar och 26 minuter kvar.
Då tar vi bort stödramen.
Exo-skalpell.
Jag har meddelat att vi blir försenade-
-eftersom vi släpper av de överlevande.
Bra.
Det är visst problem med warpspolen.
Vi ska kolla upp det i eftermiddag.
-Har du hört något? -Nej.
De preliminära genetroniska avsökningarna är klara.
Sätter i gång DNA-sequencern.
De första sekvenserna är 10 i sekunden.
Så fort vi tagit oss igenom de första två nivåerna börjar vi kodningen.
Öka...
-Vad händer? -Scannern kan inte avläsa ganglierna.
-Hände det här i dina simulationer? -Ja. Jag trodde att det var justerat.
Ge mig detronalscannern.
Jag avsöker ganglierna manuellt. Det tar bara lite längre tid.
1 timme och 43 minuter tills hjärnan kollapsar.
-Dra tillbaka spinalmuskeln. -Jag har den. Kolla nervändarna.
Jag ser dem. Se till att kraniedelen är minst 50 cm från hjärnstammen.
-Smärre fluktuationer i hjärnbarken. -20 ml inaprovalin.
Okej. Lossa hakarna från spinalmuskeln.
-Hur lång tid har vi? -27 minuter till.
Sy igen.
Klart.
Vävnaden växer ihop enligt förväntan. Inga tecken på bortstötning.
Klar. Stäng av livsmiljösystemet.
-Livsmiljösystemet urkopplat. -Nervkopplingarna verkar stabila.
Det ser bra ut så här långt...
-Fluktuationer i hjärnbarken. -40 ml inaprovalin.
-Den synaptiska responsen avtar. -Blodtrycksfall.
-VeK'tal-respons avtar. -Öka syrehalten till 95 %.
Påbörjar synaptisk stimulering.
-Han andas svagt och hastigt. -75 ml inaprovalin.
Hjärtat slår oregelbundet.
-Okej. Kloromydrid. 15 ml. -Vi förlorar honom.
Hjärnaktivitet?
-Okej. 25 ml cordrazin. -Det dödar honom.
Det har vi lyckats rätt bra med själva.
-lnget blodtryck, ingen puls. -Kortikalstimulerare.
Nu.
Igen.
-lgen. -Doktorn...
Okej. Gör en notering i loggboken.
Han avled klockan 12.40.
Allt gick ju så bra.
Inga anomalier under replikationen, ingen bortstötning.
Nej.
Alexander, jag är ledsen.
Jag vill se honom. Nej!
Jag vill se honom.
Aktivera biomonitorerna.
25 ml polyadrenalin.
Jag vet inte riktigt. Men antagligen har något av hans "onödiga organ"...
Otroligt. Stimulera hjärtaktivitet och andning.
Det måste finnas reserver för hans synaptiska funktioner också.
-Hans vitala tecken stabiliseras. -Påbörja rybosynetisk terapi.
Vi ska ge injektioner i talamus.
Din patient verkar hämta sig bra.
Du tänker inte ens erkänna att jag räddade honom.
Du kan inte medge att min forskning möjliggjorde det här.
Jag är glad att Worf hämtar sig. Du satsade och han vann.
Det är inte alla av dina patienter som har en sådan tur.
Du skrämmer mig. Du riskerar dina patienters liv i forskningens namn.
Verklig forskning tar tid.
Ibland ett helt liv av noggrant-
-detaljerat arbete för att få resultat.
Men inte du. Du tar genvägar. Rätt igenom levande vävnad.
Din forskning går före dina patienters liv.
Det bryter mot vårt heligaste löfte.
Ditt arbete kommer säkert att klassas som ett fantastiskt genombrott.
Njut av dina lagrar. Jag skulle inte kunna göra det.
Det här tar tid.
Dina muskler håller på att lära sig känna av de nya signalerna.
Alexander, kommer du ihåg vad vi pratade om?
Din far vill klara det här själv.
Det gör inget. Jag vill gärna ha min sons hjälp.
-Vi ska arbeta tillsammans. -Ja, far.
Rippad,synkad,rättad av: "GrandNagus"